Dorința disperată a Beijingului de a sprijini talibanii
Prăbușirea guvernului din Afganistan pe 15 august a fost un dezastru pentru administrația Biden, dar a pregătit terenul pentru noua competiție regională din Asia Centrală între China, Rusia și India.
Partidul Comunist Chinez (PCC) i-a sprijinit pe talibani pentru a înlătura atât guvernul afgan, cât și Statele Unite din regiune.
Rusia are, de asemenea, un interes în a menține pentru moment o situație instabilă în Afganistan, dar are o misiune și mai mare de a se asigura că activitățile talibanilor (și ale altor islamiști radicali) nu trec din nou granița nordică a Afganistanului în cele cinci state din Asia Centrală. Moscova speră să le constrângă, prin nevoia de sprijin în materie de securitate împotriva talibanilor, să revină la o alianță mai strânsă cu Rusia.
Rusia speră să-și poată restabili suzeranitatea în Asia Centrală și să o unească cu un Iran care rămâne anti-SUA. Este un punct culminant al "Marelui Joc" din secolele al XVIII-lea și al XIX-lea. Acest lucru i-ar conferi o influență globală în Golful Persic și în Oceanul Indian prin Iran și un Afganistan post-SUA.
Situația post-americană din Afganistan întrevede perspectivele unei anumite cooperări între Moscova și Beijing. Bejing caută, de asemenea, să își consolideze extinderea spre Oceanul Indian și Orientul Mijlociu și crede că, dacă poate dobândi influență asupra Afganistanului, poate compensa într-o oarecare măsură ceea ce știe că sunt planurile indiene de a tăia legăturile terestre existente între China și Oceanul Indian prin Pakistan.
Intensificarea competiției sino-ruse reprezintă o escaladare a divizării dintre Moscova și Beijing, care stă la baza - și contrazice - cooperarea superficială dintre cele două puteri. Dihotomia dintre cooperarea superficială și concurența de fond a fost o trăsătură standard a doctrinei comportamentale sovietice, și apoi a Beijingului, în ultimul secol, sub filozofia "coexistenței pașnice".
Al doilea nivel al competiției din regiune, legat în mod vital de competiția sino-rusă în Afganistan și Asia Centrală, se prefigurează a fi între India și Pakistan, cu posibilitatea ca Iranul să reapară ca un factor mai devreme decât se anticipa. Într-adevăr, toate manevrele Chinei, Rusiei, Indiei, Pakistanului, Iranului și ale celor cinci state din Asia Centrală sunt legate între ele.
Statele Unite au încetat acum să mai fie un factor important în Asia Centrală pentru prima dată de la prăbușirea URSS în 1991.
Poziția Statelor Unite în Asia Centrală și Afganistan a fost restabilită discret sub administrația Trump (2017-21). Aceasta a fost pierdută prin eliminarea precipitată de către președintele Joe Biden a sprijinului de securitate pentru guvernul afgan a președintelui Ashraf Ghani. De asemenea, din comentariile oficialilor chinezi din iulie a reieșit clar că Beijing ajunsese deja la o înțelegere cu talibanii de a se abține de la susținerea uigurilor musulmani din regiunea chineză Xinjiang.
Ca urmare, cele două decenii de experiență a SUA și a NATO în Afganistan și cele trei decenii de activitate cu statele post-sovietice din Asia Centrală nu au dus la nimic, sau la prea puțin. Speranța statelor din Asia Centrală de a avea acces la piețele globale fără a depinde de Rusia sau China a fost compromisă. Acum, odată cu amenințarea instabilității regionale din Afganistan, alimentată de sprijinul atent al Beijingului pentru talibani, cele cinci state din Asia Centrală - și în special Uzbekistanul - sunt forțate să revină la un anumit grad de dependență de Moscova pentru sprijin în materie de securitate.
Așadar, administrația Biden a apărut "exact la timp" pentru ca Moscova și Beijingul să împiedice Statele Unite să atingă obiectivul lui Trump de a oferi un punct de sprijin pentru cele cinci state din Asia Centrală (Kazahstan, Republica Kârgâzstan, Turkmenistan, Tadjikistan și Uzbekistan) către Oceanul Indian.
Această legătură le-ar fi oferit o ieșire comercială către Oceanul Indian și, astfel, le-ar fi scutit de necesitatea de a transporta exporturile și importurile prin Rusia și China. Dar această speranță s-a dus acum.
Beijingul este forțat să promoveze tulburările din Afganistan pentru a ajuta la contracararea unei potențiale campanii militare a Indiei prin partea de nord a Azad Kashmirului (liber), deținută în prezent de Pakistan, în Afganistan. Acest lucru ar oferi Indiei acces terestru la Asia Centrală și ar împiedica China să aibă o punte de legătură terestră prin Azad Kashmir și autostrada Karakoram către portul pakistanez Gwadar.
India nu a mutat aproximativ 900.000 de soldați și polițiști în statul său autonom Kashmir în 2019 doar pentru a suprima o mică mișcare teroristă islamistă. Chiar și atunci se pregătea în prealabil pentru o acțiune de eliminare a Autostrăzii Karakoram China-Pakistan și de creare a propriei sale punți de legătură cu Asia Centrală, flancând China la vestul său.
Cu toate acestea, dacă India își poate crea propria punte de legătură către Afganistan și poate încheia propria înțelegere cu talibanii, ar putea oferi perspectiva unei conexiuni feroviare/rutiere din India și porturile sale oceanice până la Tașkent, Uzbekistan, în același timp, depășind Moscova și Beijing.
Printre surse: theepochtimes.com