100 de ani de mizerie ai PCC: foamete, război și represiune
Partidul Comunist Chinez (PCC) își "sărbătorește" cea de-a 100-a aniversare cu focuri de artificii și parade pe 1 iulie. Cei care nu vor sărbători sunt cei executați, cei morți în război și nepoții care nu s-au mai născut ai milioanelor de oameni care au murit fără copii, sau care nu s-au născut niciodată din cauza zecilor de milioane de oameni care au murit de foame în timpul foametei din anii 1950 și a altor sute de milioane de familii care au suferit din cauza politicii țării privind politica unui singur copil.
Nu sunt sărbătorite nici zecile de milioane care au murit în timpul Revoluției Culturale din 1966-1976, sau miile de oameni care au murit în Piața Tiananmen în 1989, secerați de mitraliere sau călcați de tancuri. Nu sunt sărbătoriți nici milioanele de oameni care astăzi sunt în închisori și lagăre de detenție din cauza activismului lor pentru drepturile omului sau a practicării unor religii interzise, inclusiv creștinii, musulmanii uiguri și practicanții Falun Gong. Nu vor sărbători nici cei cărora le pasă cu adevărat de toți acești chinezi fără voce, dintre care unii fac parte din cei 1,4 miliarde de chinezi care nu au o voce și care suferă acum sub jugul PCC.
De asemenea, nu vor sărbători nici cei care au inițiativă și dorință, acei potențiali antreprenori din China supuși unui plafon stabilit special pentru afaceri. "Miliardarii" Chinei, care trebuie să stea în genunchi și să tragă sfori pentru a avea acces la o lojă laterală de unde să privească marea hărmălaie aniversară a PCC. Cei care se agață de locul de cinste sunt favorizați de regim, iar cei care nu o fac sunt în pericol. Bunurile și chiar viețile lor pot fi luate de către PCC într-o clipă.
În ianuarie, fostul șef al China Huarong Asset Management Company, Lai Xiaomin, a fost executat. Huarong are în prezent o capitalizare de piață de 5 miliarde de dolari și o datorie în dolari de 21 de miliarde. Se presupune că execuția ar fi fost pentru corupție și bigamie, dar mai degrabă a fost una politică și aprobată la vârf. PCC s-a ales cu sângele a încă unei persoane pe mâini pentru cel de-al 100-lea an de răspândire a ideologiei roșii în întreaga lume. Mă îndoiesc că cei trei copii ai lui Lai Xiaomin vor sărbători pe 1 iulie.
Sunt atunci miliardarii Chinei cu adevărat miliardari? Sau sunt niște lachei îngroziți ai PCC? Eu cred că da. Restul miliardarilor din lume ar trebui să ia aminte. Nimeni nu este în siguranță în timp ce PCC continuă să adune putere.
Cei favorizați la aniversarea PCC vor vedea un salt în valoarea acțiunilor companiilor lor și o scădere a costului de împrumut de capital. Cei care nu sunt favorizați vor avea parte de o cădere în dizgrație mai rapidă. Această dinamică a capitaliștilor care se înclină în fața înalților funcționari guvernamentali nu se regăsește doar la Beijing, ci este din ce în ce mai des reprodusă de companiile occidentale care doresc să facă afaceri în cea mai mare economie din lume (după paritatea puterii de cumpărare) și cu cea mai rapidă creștere. Ceea ce miliardarii din Beijing fac astăzi, miliardarii occidentali vor face cu toții mâine, dacă nu se face ceva pentru a opri PCC. Aniversarea de la 1 iulie oferă o mostră a ceea ce va urma.
"Investitorii paranoici vor analiza ce moguli se vor prezenta la cea de-a 100-a aniversare pentru a-și da seama cine este cu noi și cine nu este cu noi dintre numeroșii miliardari chinezi", scrie Shuli Ren într-un articol pentru Bloomberg din 29 iunie. Investitorii, "bloggerii financiari și speculatorii au în vedere anumite apariții: Miliardarii chinezi care vor cu disperare să fie văzuți la ceremoniile de fluturare a steagurilor. Cine este acolo - și cine nu este - ar putea declanșa pirotehnica pieței".
Doamna Ren notează că o invitație la "marea petrecere a partidului" este un "privilegiu extraordinar" și un "semn de favorizare oficială". Bloomberg începe aici să pară bufonul care discută despre politica de curte din Evul Mediu, sau despre paginile societății de astăzi din New York sau Londra.
"Robin Li de la Baidu Inc. a fost invitat de trei ori la sărbătorirea Zilei Independenței Chinei", scrie doamna Ren. "De asemenea, printre directorii executivi și magnații prezenți la parade se numără și Dong Mingzhu de la Gree Electric Appliances Inc. din Zhuhai, o femeie antreprenor proeminentă."
La celebrarea din 2019, fondatorul grupului China Evergrande, Hui Ka Yan, a obținut o invitație la turnul de la poarta Pieței Tiananmen, "principalul stand de vizionare pentru elita elitelor", potrivit doamnei Ren. Ea a scris despre fotografia sa: "Hui părea atât de tânăr pentru o persoană de 60 de ani - precum și bogat, puternic și chipeș. Într-adevăr, prestigiul și influența aparentă atestată de plasarea proeminentă a lui Hui în Tiananmen ar fi putut ajuta la recuperarea obligațiunilor în dolari cu probleme ale Evergrande la sfârșitul anului 2019."
A dispărut discuția despre valoarea de bază a unei companii, bazată pe câștiguri și pe perspectivele de creștere. Acum, ceea ce contează este cine este văzut și cât de aproape este de "marele cârmaci al partidului" Xi Jinping. Acesta este comunismul. Socialiștii și democrații ar trebui să ia notițe. Comunismul de astăzi nu are nimic de-a face cu egalitatea. Dimpotrivă.
În articolul din Bloomberg nu se menționează nimic despre cei 100 de ani de mizerie pe care PCC i-a adus Chinei. PCC ar putea la fel de bine să sărbătorească moartea democrației în țara lor, care pentru un moment, în vara anului 1989, a văzut o înflorire, secerată de tancurile chinezești. Acestea sunt crevasele ignorate de miliardarii de la Beijing și de alții care au căzut în timp ce căutau un acces mai mare pe piața chineză, acces oferit de un portar al PCC. Mark Zuckerberg, care a făcut un jogging zâmbind prin Piața Tiananmen în 2016, este unul dintre occidentali care a sărbătorit relativ recent PCC. Acesta a eșuat, dar în încercarea sa a oferit o bună publicitate regimului chinez pe spinarea protestatarilor pentru democrație, care au murit în acel loc în China.
Partidul pretinde că a ridicat sute de milioane de oameni din sărăcie, dar, de fapt, în comparație cu colegii Chinei, Japonia, Coreea de Sud și Taiwan, politicile economice dezastruoase ale PCC și luptele au ținut țara pe loc.
PCC, fondat în 1921, nu a avut prea mult succes în organizarea clasei muncitoare din orașele Chinei. Așa că s-au îndreptat spre mediul rural, unde au obținut atât de mult sprijin împotriva corupției guvernamentale și a exceselor impuse de proprietari asupra țăranilor, încât au reușit să pună mâna pe partea de sud a provinciei Jiangxi în 1931, incluzând o populație de 10 milioane de locuitori. Aceasta a devenit Sovietul Jiangxi, sprijinit de Iosif Stalin și de Cominternul său. Naționaliștii chinezi au alungat PCC din Jiangxi în 1934, dar acesta din urmă a scăpat spre Yan'an, o retragere pe care au numit-o "Marele Marș". PCC s-a ascuns în mare parte în Yan'an în timpul războiului anticolonial împotriva Japoniei, lăsându-i pe naționaliști să ducă majoritatea luptelor.
După război, comuniștii i-au învins pe naționaliștii slăbiți în 1949 și au revendicat în mod fals meritul de a-i fi învins pe japonezi. De îndată ce armatele PCC au mărșăluit spre Beijing, capitaliștii occidentali, inclusiv britanici și americani, au început să se împrietenească cu comuniștii și să-și protejeze astfel investițiile în Shanghai, Hong Kong și în restul Chinei, care se ridicau atunci deja la zeci de milioane de dolari. Ei nu au încetat să îngenuncheze în fața comuniștilor, care au luat oricum investițiile, făcând în cele din urmă afaceri cu capitaliștii doar în tranzacții pe termen scurt care au adus beneficii ambelor părți (dar au dăunat democrației și avantajelor țării de origine).
Politica economică și militară comunistă, impusă în toată China începând cu anii 1950 și din ce în ce mai mult pe glob de la ascensiunea economică a țării începând cu anii 1970, a fost un dezastru care provoacă războaie și o cursă globală a înarmării nucleare, în loc de pace și dezvoltare. Rata de creștere constantă și ridicată a PIB-ului Chinei din 1977 încoace (conform rapoartelor Beijingului) se datorează faptului că PCC a lăsat în sfârșit piața să își urmeze cursul, iar lumea a crescut comerțul cu această țară pentru a profita de muncitorii chinezi neputincioși din punct de vedere politic și, poate, în speranța de a aduce PCC pe un făgaș bun în ceea ce privește drepturile omului și democrația, prin angajament economic. Aceste speranțe sunt acum aproape universal distruse.
Nici unul dintre aceste fapte istorice incomode nu pare să conteze pentru miliardarii de astăzi, fie că sunt de origine chineză sau occidentală. Aceștia vor aplauda și vor aclama parada tancurilor și focurile de artificii de 1 iulie. Sunt prea ocupați să urce pe scările politice sângeroase și alunecoase de la Beijing pentru favoruri speciale în afaceri, pentru a mai acorda atenție celor de jos din China. Aceștia vor "sărbători" la 1 iulie ceea ce este de fapt o profanare a morților Chinei și o insultă la adresa celor 100 de ani de mizerie și a celor 1,4 miliarde de cetățeni fără voce ai Chinei.
Printre surse: theepochtimes.com